- Azt mondta: "Mit szólnál, ha összeházasodnánk. " - Mit szólt?
Belementem, hogy sohase legyek tőle távol.
Csupa élet volt.
szereplők
EGYRE TÁVOLABB
Vigyázz!
Mikor volt kimosva ez a pulóver?
A háború után.
- Karácsonykor, valamikor az '50-es években. - Hallgass!
Begyújtom a kandallót.
"A partra érve szóltál:
Így ölelsz minden nőt.
A kertész feleségét, s a mészégető lányát is.
A parfüm illatát kutatva... "
Ne aggódj, drágám,
csak kezdem elveszíteni az eszem!
"Leszek a mészégető lánya,
a vágy láthatatlan érintése, ha az a szerelmet hozza el,
ha sebet éget belém a kéj.
Hideg volt. Kezemet a hasadra fektetted, és azt mondtad:
"A fahéjpucoló felesége vagyok. "
"Merülj el az illatomban!"
Ha nem látom, elfelejtem, mi az, hogy sárga.
Ha ránézek,
mindig újra felfedezem a csodát.
Állítólag, ha finoman megérintjük az összezárt szirmot,
érezzük a forróságot.
Nos...
Nem is tudom.
Nem tudom eldönteni, hogy érzem,
vagy csak képzelem.
A hő vonzza a bogarakat.
A természet soha nem ok nélkül szép.
- Igen? - Hogy is mutatkozzam be?
Gyakran láttam a férjét a Meadowlake otthonban.
Látogatóba járok oda.
Szép virág.
Nem láttam még lilát.
Hálás földet kapott.
EVŐESZKÖZ KONYHARUHA TÁNYÉR FAZÉK, EDÉNY
- Mi az? - Sokkal egyszerűbb ha kinyitod a fiókot, és látod.
- Miért? - Mit érnek a cetlik,
ha rögtön elfelejted, hogy leírtad.
Talán csak tiltakozol, hogy emlékezned kell.
Hallottam egy történetet
a német katonákról, akik Csehszlovákiában határőröztek.
Az a cseh diákod, Veronica mesélte.
Egyszer együtt vacsoráztunk.
Ne aggódj, érdekes történet!
Szóval ez a leányzó elmesélte, hogy a kutyákon
"Hund" feliratú szalag volt.
"Miért" - kérdezték a csehek.
A németek: "Azért, mert ez egy "Hund. "
Bekapcsolom a tévét, és nem értem, miért készítenek
műsort a makramé kacsákról. Ekkora igény lenne rá?
Ne is mondd! Hova lett a jó ízlés?
- Neked is biztos van egy csinos makramé lámpaburád. - Nincs.
- De. - Igazad van, Fionától kaptam.
Igaz.
Kinek tölthetek még?
Bot... barát...
Egy kis bor jöhet.
De a bor barátnak se rossz.
Az a baj,
hogy azzal telik a napom, hogy keresek valamit,
amirőI tudom, hogy fontos,
csak arra nem emlékszem, hogy mi az.
Ha elvész a gondolat, minden elvész.
Legtöbbször azon töprengek, mi lehetett az,
ami olyan fontos volt.
Lassan kezdek eltűnni.
- Hányat írunk? - 2003-at.
Fiona, ha az utcán találna egy megcímzett levelet,
- mit tenne? - Feladnám.
Hogy adná fel?
Ha tűz üt ki egy moziban,
és ezt maga veszi észre elsőnek,
mit tesz?
Nem nagyon járunk moziba, igaz?
A multiplexek csak vacak amerikai filmeket vetítenek.
- Hova lett a kabátom? - Itt van.
A széken.
Feltehetnék még pár kérdést?
Visszaülne?
Olyan hűvös van itt.
Milyen csúf csecsemő.
Mikor költöztünk ide?
Tavaly vagy tavalyelőtt?
Sokkal régebben.
20 éve, amikor eljöttem az egyetemrőI.
Hát ez döbbenetes.
Próbáljuk meg, jó?
Hogy van a férje?
Megvan.
Jó barátságba került a feleségemmel.
Hallottam.
Szeretnék beszélni magával,
ha van egy kis ideje.
A férjem nem kezdett ki a feleségével, ha erre kíváncsi.
Nem molesztálta, de nem is lenne rá képes, és nem az a típus.
Ha nem tévedek, éppen fordítva történt.
Nem panaszkodni jöttem. Szó sincs ilyesmirőI.
Elnézést, akkor félreértettem.
Jöjjön be, csalóka az időjárás, még megfázik.
"Ne érezz bűntudatot, ha nem békélsz meg Istennel!"
Micsoda bölcsesség.
Ezt nem értem.
Nem biztos, hogy te...
Fiatal vagy.
"Ha a beteg házi ápolásban részesül,
a gondozói feladatot a házastárs látja el.
Tanúja lesz szeretett társa leépülésének,
ami hosszú éveken át tarthat, és fokozatosan romlik.
El kell viselnie az érzelmileg
labilis beteg sértéseit. Nagy türelemre van szüksége.
A gondozó felismeri az egyéb szokványos betegségek tüneteit is.
Képzelje el, ha szerette rosszul van,
de nem tudja kommunikálni mi a baj,
sőt ő maga sem érti, mi történik. "
Akár egy házasság.
Jó estét!
Most jött el az ideje, Grant.
Most jött el.
Nos,
ha belevágunk,
ha így döntünk,
csak átmeneti megoldás jöhet számításba.
Tekintsük kísérleti kezelésnek!
Afféle gyógykúrának.
Rendben.
Jó, tekintsük annak!
Jöjjön a konyhába, hogy halljam Aubreyt!
Ha már itt van, igyon egy kávét!
Köszönöm.
A fiam 1 éve rászoktatta a sport közvetítésekre.
Különben még nehezebb lenne vele.
Küzdelmes lehet.
Mostanra már...
maga is megtanulta, mi az, hogy küzdelem.
- Biztos vagy benne? - Igen.
Nem akarod előbb megnézni?
Együtt kell döntenünk.
Megnézni, mit?
Vicceltem.
Te mocsok.
Szó sincs róla, hogy nélkülem intézted volna.
Már eldöntöttem.
Rendben.
- Menjünk haza! - Nem lehet. - Mrs. Taylor!
- Az úr a fia? - Igen, a fia vagyok.
- Örvendek, Betty. Jöjjön, megfürdetem. - Fürdés?
Meg kell fürdened, hallod?
Mr. Andersson? Madeleine Montpellier vagyok,
- az igazgató. - Örvendek.
Körbevezetem az otthonban, és közben megbeszéljük
Mrs. Andersson gondozási tervét, és a felvétel várható időpontját.
- Az épületet természetes fény világítja be. - Igen.
Ez a kedvenc szobám. Itt nem telik el nap puzzle nélkül.
Remek agytorna.
Fontosnak tartjuk, hogy erősítsük a közösségi kapcsolatokat.
- Mentálhigiénés munkatársaink tudják, hogy... - Miss Madeleine!
Jó napot, Michael!
Íme a társalgó. Szorgalmazzuk a társasági együttléteket.
Lakóink itt fogadhatják családtagjaikat is.
Kiváló minőségi házimozi rendszer áll rendelkezésükre.
- Helló, Madeleine! - Hölgyeim!
- Karácsonyi pulcsim van. - Milyen csinos!
Ez a csendes sarok.
Kézimunka, olvasás, elmélkedés.
A mozgást is fontosnak tartjuk.
Van lufi-tollas és ülőtorna.
Tekintse meg felújított étkezőnket!
Egyénre szabott étrendet, diétát is összeállítunk, ha igénylik.
Ez egy kis előkarácsonyi vacsora.
A mellettünk lévő régi szárnyban már csak nappali ellátás van.
A miénk bentlakásos rendszer.
Vadonatúj ez az épület. Megmutatom a szobákat.
Megsétáltatom a teácskát.
Nézd a ficsúrt, Flo!
Micsoda fess legény, mi?
Igaz, pernahajder?
Ha maga mondja.
- Te kis csibész! - Mr. Andersson a felesége miatt jött. Foglalt.
Sejtettem. Az én koromban már...
Hogy is mondják a fiatalok, Flo?
Csúnya oboa.
A szépfiúk mind nősek vagy halottak.
- Több a halott. - Bűbájos, kisasszony.
Jöjjön!
A 2. emeleten vannak, akik állandó ápolásra szorulnak.
A lift csak kulccsal üzemel. Itt ápoljuk az előrehaladottakat is.
Érdekes megfogalmazás.
Ha már itt vagyunk, kukkantsunk be a szobákba!
Utána megnézzük a lakórészt, ahol a felesége fog lakni.
Nem akarok bekukkantani.
A feleségem nem lesz előrehaladott.
Értem.
- Ki választja ki a zenét? - Tessék?
Gondolom, nem a lakók. Egyiküket sem látom dúdolni.
Minden szobában külön hifi-berendezése van,
- hogy a beteg maga választhasson zenét. - Milyen figyelmesek.
Nálunk decemberben nincs felvétel, így
A neje csak januárban bútorozhat be.
Tudja, az ünnepek mindenkit jobban megviselnek érzelmileg.
- Igen. - Elnézést, Madeleine.
- Elvihetem Aubrey Burke papírjait? - Persze.
Bemutatom Kristyt, az új főnővérünket!
- A látszat csal. - Ugyan.
Mr. Andersson felesége januárban jön hozzánk.
- Örvendek. - Én is.
Szigorú házirendünk van: brosúránk.
Az új lakók nem fogadhatnak látogatót
1 hónapig, hogy simán menjen a beilleszkedés.
Miféle látogatót?
Semmilyet. Hozzátartozót sem.
- Nem hagyhatom magára. - Megértem, hogy nagyon nehéz
az elszakadás, de a legtöbbjüknek
idő kell a beilleszkedéshez.
Korábban
a páciensek rendre elfelejtették, miért vannak itt.
De ha kapnak egy hónapot
az akklimatizálódáshoz, olyan boldogok, hogy ihaj!
Utána pedig akár haza is ruccanhatnak olykor, nem gond.
Ígérem, jó kezekben lesz a felesége.
Jó illat!
Gondoltam, elmegyek síelni, de nem kockáztatom,
hátha lecsap az Alzheimer.
Miért nem ébresztettél fel?
Mi ez, Grant?
Alá kell aláírnod, ha úgy döntesz, hogy beköltözöl.
De hiszen már eldöntöttem.
Arról volt szó, hogy beviszed a papírokat.
1 hónapig nem látogathatlak meg.
44 évhez képest 1 hónap nem nagy idő.
Nem tetszik az a hely.
Azt hiszem, most nem az a kérdés, hogy tetszik-e.
Olyat úgysem találunk.
A legtöbb, amit remélhetünk, az egy kis együttérzés.
Mostantól kicsinosíthatom magam.
Mint...
egy hotelvendég.
- Hogy nézek ki? - Mint mindig.
- Amilyennek mindig látlak. - És az milyen?
Nyers és finom.
Édes és ironikus.
Hát így nézek ki?
Emlékszel?
Meglepődtél?
Nem lepődtem meg,
csak örülök, hogy emlékszel.
Óh, te jó ég, Grant! Ez...
visszajött...
Sok mindent szeretnék elfelejteni,
de hiába.
AmirőI soha nem beszéltünk.
Arról, hogy velem maradtál.
Máshol is helyt kellett állnod, de azért szeretkeztél velem.
Mennyi szandál, Grant!
Mennyi lábfej!
Hogyan is mondhattál volna nemet?
Az a sok szép lány...
egyik sem akart kimaradni.
De nem szaladt el veled a ló,
nem úgy, mint a kollégáiddal.
Elhagyták a feleségeiket.
Vagy a nők nem tűrték.
Az emberek túl sokat követelnek.
Úgy érzik, nem telhet el nap szerelem nélkül.
Micsoda teher!
Az a bolond lány,
az a bolond Veronica.
Ezek a lányok folyton öngyilkossággal fenyegetőznek.
ErrőI ennyit.
Új életet ígértél nekem.
Amikor ide költöztünk, teljesítetted az ígéreted.
Hány éve is volt?
Húsz.
Hát ez döbbenetes!
Tulajdonképpen elmegyek,
de még nem mentem el.
- Fiona. - Grant?
Ne menj!
Már elindultam, Grant.
Úton vagyok.
Jó napot! Szeretnék bejelentkezni. A nevem, Fiona Andersson.
Igen, máris beköltözhet a szobájába.
- Remek. - Az igazgatónő, Mrs. Montpellier felkíséri.
- Máris szólok neki. - Köszönöm.
Nem léphetsz ki az életembőI.
Nem lehetünk kiszolgáltatottak.
Kitehettél volna a kocsiból, és vissza se nézel.
De nem tetted.
Hálás vagyok érte.
Mrs. Andersson.
- Madeleine vagyok. - Örvendek.
- Szeretnének kettesben maradni? - Nem. - De.
Rendben. Megmutatom a szobáját, utána körbevezetem.
- Pompás, köszönöm. - Erre!
Láthatja, az épületet természetes fény világítja be.
Ez az.
- Megfelel. Kellemes szoba. - Remek! Örülök, hogy tetszik.
- Csak ennyi holmit hozott magával? - Egyelőre.
Meglátjuk, hogy alakul.
Örömmel segítek berendezkedni. Szóljon nyugodtan!
Köszönöm, Mrs. Montpellier.
Most, ha megbocsát, szeretnék elbúcsúzni a férjemtőI.
Egyetlen hónapot sem töltöttünk külön az elmúlt 44 évben.
- Nem lesz könnyű. - OK.
Kérlek, Fiona.
Tudod, mit szeretnék?
Szeretkezzünk,
és utána menj haza!
Én itt maradok. Ha megnehezíted a dolgot, félek, hogy sírni fogok,
és soha nem hagyom abba.
Most menj!
Menj!
"A tiszteket máshonnan vezényelték ide,
meg sem fordult a fejükben, hogy ismerhetjük MacDonaldot.
Senki sem mozdult, csak a lábak... " Jó napot!
- Jó napot! - Tudja, Kristy vagyok. A felesége beköltözött már?
Lenne egy kis ideje? Szeretnék tanácsot kérni.
Hogyne. Éppen felolvasok Mr. Barknak.
- Befejezem ezt a részt, utána találkozzunk az étkezőben! - Jó.
"A vörös tető lámpái megcsillantak a Napban. A kutyák is elhallgattak. "
Nos, Mr. Andersson,
segíthetek?
- Ez a 2. emelet, utána... - Ő Frank.
A Winnipeg Jets stratégája volt.
- Tényleg? - Bizony. Azóta sem tud elszakadni a munkájától.
A másodikon lakik.
Tudja...
a feleségem sosem volt olyan, mint a többiek.
Úgy tudom, az Alzheimer-kórt csak akkor lehet egyértelműen...
Most, ahogy ide jöttünk,
elhajtottunk egy park mellett, ahol múlt tavasszal sétáltunk.
- Gyönyörű sárga liliomokat láttunk. - Szép virág.
Látja, ezt megjegyezte Fiona.
Hó borított mindent, és ő azt mondta:
"Emlékszel"?
Ez nemrég történt.
Nem a rövidtávú-memória sérül előbb?
De, csak nem egyszerre.
A jó hír az, hogy a hosszú távú memória sokáig megmarad.
Igen, a régi dolgokra emlékszik.
De amikor megemlítette a liliomokat,
majdnem visszafordultam.
Mi van, ha ez is ő? ilyen a személyisége.
Hiszen fiatal még.
Fiatal,
ezért még nehezebb.
Kétségtelenül.
Egy hónap hosszú idő.
Maradjon köztünk, de én sem értem a szigorú házirendet.
Csak a gondozók dolgát könnyíti meg.
Megadom a csipogóm számát.
Nyugodtan hívjon, ha beszélni akar, akár mindennap.
Nem tudom, mit tegyek.
Mr. Andersson,
a felesége megkért, hogy ezt adjam oda magának.
Most már menj! Szeretlek. Menj, Fiona!
Jól van.
Köszönöm a segítségét.
"Az agyban kóros folyamat kezdődik.
Fehérje lerakódások gátolják az idegsejtek közötti kommunikációt.
Ezek a csomós plakkok
módosítják az agy kémiai jelátvivő anyagainak mennyiségét.
Ennek következtében az érintett több tízmillió idegsejt elhal.
Az agyműködés egy rendkívül finoman összehangolt rendszer.
A neuronkapcsolatok hálója szövevényes.
Az idegsejtek sérülésének helyén keletkeznek zavarok.
Olyan, mintha egy hatalmas házban
egymás után, sorra mennének ki a biztosítékok. "
Tetszik ez a kávéfőző. Mindig is vágytam egy ilyenre.
A Canadian Tire-ben kedvezményes áron adták.
A fiaméktól kaptuk ajándékba.
Kamloops-ban élnek. Folyton küldik a csomagokat.
Ahelyett, hogy a pénzen inkább meglátogatnának.
Biztosan elfoglalt emberek.
Azért tavaly el tudtak utazni Hawaii-ra.
Könnyebb lenne, ha a közelben élne rokonom,
de csak a fiam van.
Sokan elmagányosodnak.
Főleg, ha nem láthatják a társukat.
Ahogy én sem Fionát.
A feleségemet.
Azt mondta, meglátogatta.
Járok hozzá.
De nem ez a baj.
- Remekül beilleszkedett. - Örülök.
- Akkor holnap találkozunk, Mr. Andersson. - Reggel jövök.
Lehet, hogy a felesége meg fog lepődni.
De ne bánkódjon!
Igazság szerint rég látta magát, és most ideköti minden.
Értem.
Hát itt van!
Elkísérem Fionához.
Nahát, nárcisz télen? Biztosan egy vagyonba került.
Jó napot! Örülök, hogy látom.
Nos...
Itt is vagyunk. Ott van a szobája. A múltkor megmutattam, emlékszik?
Ki van írva a neve. Itt már nincs rám szükség.
Ott van.
Köszönjön, de ne ijessze meg!
Lehet, hogy nem fog... Csak bátran!
A bridge véresen komoly.
Csendben kell lennünk, mint a vadászaton.
Emlékszem, az egyetemen is folyton játszottunk.
Meglógtunk óráról,
bagóztunk, és vérre menő partikat játszottunk.
Phoebe is ott volt, a többiekre nem emlékszem.
- Phoebe Hart. - Ismerte?
Megkínálhatom egy csésze teával? A kávét nem ajánlom.
Nem teázom.
Hoztam neked virágot. Gondoltam, felvidítja a szobát.
De nem voltál ott.
Persze, mert itt vagyok.
Látom, új barátod is van.
Csak Aubrey az.
Az a furcsa, hogy régóta ismerjük egymást.
Abban a vasboltban dolgozott, ahova a nagyapám járt vásárolni.
Mindig kerülgettük egymást, csevegtünk,
de soha nem mert randevúra hívni.
Egészen a múlt hét végéig. Végre elhívott egy meccsre.
De nagyapa értünk jött.
Náluk töltöttem a vakációt.
A nagyszüleimnél.
Egy tóparti házban laktak.
Tudom, hol laktak a nagyszüleid.
Mi is ott laktunk, illetve lakunk.
Igazán?
Vissza kell mennem. Nélkülem nem megy a játék Aubreynak.
Pedig már nem is emlékszem a bridzsre.
- Bocsásson meg! - Sokáig tart?
Nem, bár az attól függ.
Ha szépen megkéri azt a morcos asszonyt,
biztosan főz magának egy teát.
- Nem kérek. - Itt hagyhatom? Elfoglalja magát?
Biztosan furcsa még itt, de higgye el, gyorsan megszokja.
Majd megismeri a többieket.
Bár némelyik olyan, mintha itt se volna.
Nem várhatja el tőIük, hogy mindig felismerik.
Rosszkor jött, éppen egy parti közepén tart.
- De nem is játszik. - Segít a barátjának, Aubreynak.
- Ki ez az Aubrey? - Hát ő Aubrey.
Új barátságokat kötnek, amit intenzíven élnek meg.
Olyanok, mint a legjobb cimborák, de ez csak átmeneti.
Engem megismer?
Nem vagyok benne biztos.
Ma nem ismeri meg, holnap talán igen.
Hol jobb, hol rosszabb az állapota.
Majd meglátja, ha többet jár ide.
Ne vegye ennyire a szívére! Náluk minden nap más.
Ó, elnézést kérek! Most magyarázkodhatok.
Nocsak, Mr. Andersson!
Örülök, hogy ilyen gyakran látjuk itt!
- Szia, Fiona! - Maga aztán nagyon kitartó!
Hoztam pár könyvet.
Nem sok könyv van itt.
A Levelek Izlandból, AudentőI.
Mindig is együtt akartuk elolvasni.
- Beszélhetnénk kettesben? - Nem is tudom.
Mindjárt kezdődik a kártyaparti, utána sétálni megyünk,
utána pedig rajzolnak.
Remélem, később lesz egy kis időd.
Megvárhatlak, vagy visszajöhetek pár óra múlva.
Maga aztán nagyon kitartó!
A Spectrum stadionból jelentkezünk. A mérkőzés állása 2:2,
a Leafs vezet. Most Andrechuk támad.
Megpróbál kapura lőni, de nem sikerül, úgy látom, kapufa...
McCain nem tudja megszerezni, A Romanuk-Mitchell páros támad.
Most söpri a jeget, a korong a semleges zónában, jobb oldalt!
Na, még egyszer!
Sundin viszi tovább, talán gól lesz.
Nem hagyják belőni. Újra Philadelphia támad.
A Flyers nem adja fel...
Aubrey lefeküdt aludni. Most van egy kis időm, beszélgethetünk.
Mehetnénk csendesebb helyre?
Ha gondolja.
- Említette, hogy hozott könyveket. - Igen.
- Levelek Izlandból. - Igen, AudentőI.
Igen, úgy van.
Mondja csak, hol is van Izland?
Izland az Atlanti-óceán közepén van.
Sziget.
A világ legfiatalabb országa.
Csupa bugyogó forrás,
mindenhol vulkán, gleccserek, hőforrások.
Folyton mozog a föld.
Jó lenne egy fiatal országban élni.
Onnan származol.
Az őseid izlandiak.
Az 1800-as években települtek át ide.
Izlandi származású vagy.
Én pedig mitológiát tanítok, illetve tanítottam.
Skandináv mitológiát.
Akkor jártam már ott, igaz?
Nem.
Miért? Nem érdekelt?
Dehogynem, nagyon is.
Nagyon is érdekelt.
Azt mondtad, kell lennie egy helynek,
ami izgat, ahova vágysz, de ahova soha nem jutsz el.
Ezt mondtam?
Igen.
Megnézem, felébredt-e Aubrey.
Gondolom, sétálunk egyet.
Jót beszélgettünk. Remélem, holnap is eljön.
Fiona, mi ez az egész?
Mit csináltok Aubreyval?
Ő nem zavar össze.
Ő soha nem zavar össze.
Kellemesen elbeszélgettünk.
Akkor holnap találkozunk.
Az itt szövődött kapcsolatok komolyra is fordulhatnak?
Attól függ, mire gondol. Tudja, furcsa helyzet ez.
Tulajdonképpen vadidegenek, akik itt találkoznak,
és csak annyit tudnak egymásról, hogy az egyik férfi a másik nő.
Azt gondolná, az öregurak udvarolnak.
Pedig fordítva van. A veterán babák hajtják a pasikat.
Bírják a gyűrődést.
Ne értsen félre, nem Fionára gondoltam!
Fiona finom hölgy, igazi dáma.
Néha úgy érzem, mintha...
Mit?
Néha az az érzésem, az egész csak...
- színjáték. - Mi?
Talán csak megjátssza magát.
Így büntet engem.
Miért gondolja?
Nem fáradtál el?
- Elnézést. - Mr. Andersson!
Miben lehetek a segítségére?
Fiona másnak a kardigánját viseli.
- Jól áll neki! - Nem, ízléstelen.
Soha nem viselne ilyet.
Akkor az a legjobb, ha beszél az ügyeletessel.
Le a kalappal, milyen fáradhatatlanul sétál vele.
Segítsek?
Minden rendben? Mindjárt jövök.
Fiona, a férjed vagyok.
A férjed vagyok, Grant. 45 éve vagyunk házasok.
Nézz rám, Fiona! Ez nem a te kardigánod.
Szép életünk volt. Ezek a te szavaid.
Ez nem a te kardigánod.
Semmi baj!
Semmi baj, semmi baj!
Máris visszajövök hozzád. Nem lesz semmi baj.
Akkor holnap ismét eljön.
Kérem... ne!
Könyörgök, ne tegye!
Maga aztán nagyon kitartó, mi?
Bárcsak...
Bárcsak tudnám, hogy mi...
Akkor holnap ugyanitt.
Látom, nincs jó passzban.
Bár ez nem lep meg.
Nem kis terhet cipelünk.
Azt hittem, a házasság azt jelenti: "míg a halál el nem választ".
Az a gyanúm, maga is így képzelte.
Hát ez nem jött össze.
Gondolom, nem ok nélkül keresett fel.
Jobban szeretem az egyenes beszédet, ki vele!
Nem viszi vissza Aubreyt a Meadowlake-be?
Csak egy látogatásról lenne szó.
Ha gondolja, szívesen elviszem.
Egyáltalán nem probléma.
Házi.
Igazán?
Nem, nem megy.
Nem akarom felzaklatni.
- Megértené, hogy csak egy alkalom. - Mindent ért.
De ha már kirándulunk, inkább vidámabb helyre vinném.
Mondjuk, egy gyerekzsivajtól hangos bevásárlóközpontba.
Külön műsor, hogy beültessem a kocsiba.
Nem könnyű, nagydarab ember.
- És ha rám bízná? - Ugyan, hiszen nem is ismeri őt.
Nem bírna vele, de Aubrey se menne el egy idegennel.
És neki mi a jó ebben?
- Rágyújt? - Nem, köszönöm.
- Soha nem bagózott, vagy leszokott? - Leszoktam.
Mikor?
30 éve, de lehet, hogy régebben.
Leszoktam a leszokásról.
Megfogadtam, leszokom arról, hogy le akarok szokni.
Szóval, rosszul viseli a felesége?
Elfelejtettem, hogy is hívják?
Fiona.
- Mikor ismerkedtek meg? - Fiona 18 éves volt.
Te jó ég, ilyen fiatalon összeházasodtak?
- Nem az én ötletem volt. - Ő kérte magát férjül?
Hát ez tündéri! Hogy történt?
Spontán ötlet volt.
A kompra vártunk Tobermoryban.
Borzalmas idő volt. Esett, dörgött az ég,
de Fiona jókedvű volt.
Én már kevésbé. Fel akart vidítani.
Hogy tette fel a kérdést?
Azt mondta:
"Mit szólnál, ha...
"Mit szólnál hozzá, ha összeházasodnánk?"
- És mit szólt? - Belementem.
"Igen!"- kiabáltam.
Soha nem akartam tőle távol lenni.
Csupa élet volt.
Senki nem veheti el magától a múltat.
Semmi nem törölheti ki az emlékeit.
Talán úgy érzi, elmúlt valami,
de az emlék tovább él magában. Az élet része.
- Furcsa. - Mi furcsa?
Amikor őrülten szerelmesek vagyunk.
A kezdet.
Ahogy most beszélek róla, rettentő fontosnak hangzik.
Gondolom, az is.
De összevetve azzal, ahol most tartunk...
nevetségesen felszínes.
Nem vidám hely, igaz?
- Hogy? - Mondom, nem vidám hely.
Kurva depis.
- Már bocs. - Semmi baj.
Nem jött magához senki?
Marha szar lehet.
Marha szar lenne, ha itt laknék.
- Én is látogatóban vagyok itt. - Kinél? Melyik az?
Az a gyönyörű, hosszú hajú asszony.
- Aki a férjével van? - Mondhatjuk.
- De nem mondja? - Én vagyok a férje.
Miért nem ül oda?
Szeretném, ha jól érezné magát.
Szerelmes abba a férfiba.
Nem akarom megzavarni, elég, ha innen nézem.
Meggyőződöm, hogy minden rendben.
Ez elég szánalmasan hangzik.
Irigylem őt.
Gyerünk!
Nincs itt, beteg!
A pasas sincs itt.
Hoztam egy könyvet.
Izlandról szól.
Gondoltam, szívesen lapozgatnád.
Nahát, köszönöm.
Mi az, drága szívem?
Mi a baj? Jól van.
Tessék, vedd el!
Nincs véletlenül itt protekciója?
Láttam, hogy beszélt az igazgatóval.
Látjuk még egymást.
Hidd el, megoldjuk!
Meglátogatlak, és te is meglátogatsz engem.
Hol van már a felesége? Bárcsak ideérne,
hogy lerövidítsük a szenvedését!
Maradjak?
Minek? Semmi baja a feleségének.
- Rossz lesz neki egyedül. - Hozzá kell szokni.
Gyorsan felejtenek, és ebben az esetben ez nem feltétlenül rossz.
Viszlát!
Fiona, Fionának hívják.
És magát?
Még nem mutatkozott be.
Bocsásson meg, Grant vagyok!
Örvendek, Grant! Marian.
Most már egymás nevét is tudjuk,
úgyhogy nem kertelek.
Nem vagyok biztos abban, hogy hiányzik neki a maga...
Fionája. Nem kérdezem, ő nem mondja.
De nem akarom visszavinni az otthonba,
ha netán mégis többrőI van szó.
Félek, még nehezebb lenne vele. Nincs segítség, egyedül látom el.
- Csak én. - Nehéz lehet.
Nem gondolt arra, hogy beadja állandóra?
Nem, itt marad velem.
Maga igazán nemes lelkű.
Gondolja?
Nem éppen nemes feladat.
- Nem könnyű. - Nem, de nincs más választásom.
Ha kifizetem az ápolását,
elveszítem a házat, és sajnos a ház az egyetlen vagyonunk.
Sokat jelent nekem.
Ez a ház.
Szép is.
Hát igen, nem rossz.
Rengeteget költöttünk rá, többször felújítottuk.
Igen, látszik.
- Nem akarom elveszíteni. - Nem.
- Nem mondok le róla. - Értem.
Aubrey cégétőI semmit sem kaptunk.
A végén még...
azt mondták, ő tartozik nekik.
Hogy mit gondolok? Aubrey palimadár.
Nem hagyta, hogy beleszóljak, hát ráhagytam mindent.
Maga is volt házas,
most is az, tudja jól, hogy megy ez.
Közben váratlanul egy vírus ledöntötte a lábáról.
Kómába esett.
Ezek után persze megúszta a felelősségre vonást.
Ezt nevezik pechnek.
Nem, ilyen az élet.
Az életet nem lehet kijátszani.
Nem.
Jó napot!
Felolvassak neked?
Nincs könyvem.
Itt van néhány.
Levelek Izlandból.
"Örök igazság, akármilyen mélyre ásunk is a lelkiismeretünkben,
mindig az önvádba ütközünk,
s visszatérünk ahhoz a tiszta hithez, amibőI lettünk.
Vissza a kézhez, a lábhoz, az archoz!
Egy gyerek mindig a kéz után nyúl,
akkor is, amikor a legjobban fél.
A szerelmes őrlődik: menjen vagy maradjon.
Az orvos és a művész tér vissza leggyakrabban.
Csak az őrült nem tér vissza soha.
Az orvos, ha távol van,
aggódik, hogy elvész a tudása.
A szerelmes oly régóta él óriások és törpék közt,
hogy kételkedik saját nagyságában.
A művész halkan imádkozik:
"Add, hogy megleljem a tisztaságot mindenben. "
Az egyediség az egyetlen siker.
Ha a történelem képeit kell felidéznem,
útjaim során mindig a kétely volt az erősebb.
Múlt és jelen csupán egymás fényteste... "
Az amerikai hadsereg női és férfi tagjai remélik,
hogy végre beköszönt a béke ebben a térségben, és a nép...
Hogy felejthették el Vietnamot?
A légi csapások hajnali 5 órakor kezdődtek, és 3 órán át tartottak.
A támadás következtében több iraki civil és egy katona meghalt.
Tessék!
Legközelebb vegye fel, jó?
El fognak sorvadni az izmai.
Ha nem javul az állapota, járókeretet fog kapni.
Hiába próbálom meggyőzni, hogy járjon, nem akar felkelni.
Könnyű megszokni a járókeretet.
Egy lépést sem akar majd tenni nélküle, de ha igen, csak keveset.
Legyen erőszakosabb!
Próbálja rávenni, hogy járjon!
Elnézést.
Tessék!
Mrs. Andersson! Volna kedve kirándulni egyet?
Nem változtattak rajta semmit.
Kik?
Akik most itt laknak.
Minden...
minden őrá emlékeztet.
Hiába, ez sem volt elég.
Kire?
Kire emlékeztet?
Most szeretnék hazamenni.
Mint tudja,
az első emeleten nincs állandó betegápolás,
illetve, csak átmeneti esetre.
Előrehaladott állapotban
az ápolt a 2. emeletre kerül.
- Megadná Aubrey címét? - Hogyan?
Aubrey és a felesége...
hol laknak?
Talán egyáltalán nem kellett volna beadnom.
De csak így tudtam elutazni, nem volt más lehetőségem.
Na, mindegy,
most már nem tenném.
Nem dolgozott a férje egy vasboltban
nyaranta, még diákkorában?
Ezt még nem hallottam. Bár nem itt nőttem fel.
Sejtettem, hogy nem igaz.
Hálás vagyok, hogy beszélhettünk, Miriam.
Marian.
Bocsánat.
Micsoda balfék.
Jöjjenek csak, itt lesz a nővér!
Rendben.
Nem, semmi probléma. De kérem, hívjon, mielőtt jönne!
Köszönöm. Viszonthallásra!
Jó napot!
Lenne pár kérdésem a 2. emeletrőI.
Szeretnék többet tudni.
Ők már nem beszámíthatóak.
És mi történik utána?
Mi történik azzal, aki már nem beszámítható?
Jobb, ha nem tudja.
Néha kitisztul a fejük.
Sokáig fel sem kelnek, nem ismernek meg,
majd: "Szia, mikor megyünk haza"?
Hirtelen újra a régiek.
De nem tart sokáig.
Sajnos rövid ideig tart csak az öröm.
Egy pillanat alatt visszaesnek.
Magáról sosem beszél.
Házas?
Elvileg az vagyok.
3 gyerekem van.
Úgy tudom, az apjuk Albertában él.
Mostanra már biztos gazdag ember.
- Nehéz lehet magának. - Hát...
néha padlót fogok, de
talpra kell állnom, mint mindenki másnak.
A mi életünk könnyűnek tűnhet magának.
Zökkenőmentesnek mondható.
Az öregkor nyűgei
pedig nem számítanak nehézségnek.
Nyilván így látja.
Miért olyan biztos benne?
Őszintén szólva inkább lennék az, aki marad, mint az, aki elmegy.
Nem volt mindig az az odaadó férj, igaz?
Amikor arról beszélt,
hogy úgy érzi, a felesége megbünteti valamiért...
Pontosan tudta, hogy jó oka lenne rá.
Tudja,
sok mindent látok a munkám során.
Minden nap az utolsó lehet.
Végül mindig a férfiak gondolják úgy, hogy minden rendben volt.
Vajon a felesége is így érzi?
Jó lenne tudni.
Azt elhiszem.
Helló, Grant! Remélem, jó számot hívtam.
Támadt egy ötletem.
Szombaton táncestet rendezünk a Legionban.
Az egyik szervező vagyok, így hívhatok egy vendéget.
Nem tudom, lenne-e kedve hozzá.
Kérem hívjon vissza, amint tud. 555-3457.
Elnézést, elfelejtettem bemutatkozni.
Bár gondolom, megismerte a hangomat.
Marian vagyok.
Nem szeretem az üzenetrögzítő masinákat.
Tudom, hogy nem egyedülálló,
nem is úgy gondoltam. Én sem vagyok az,
de néha nem árt kimozdulnunk.
Most, hogy ennyit locsogtam, remélem, nem rossz számot hívtam.
De a hangját megismertem.
Ha van hozzá kedve, hívjon fel, ha nincs, akkor nem szükséges!
Csak gondoltam, magának is jót tenne.
Marian voltam.
Mintha ezt már mondtam volna.
Hát akkor, minden jót!
"A szív vágyai kacskaringósak, akár a dugóhúzó,
boldogságot csal az életünkbe.
De minő boldogság a bál, a táncrend.
A tánc az élet. "
Fiona,
mit gondolsz, el tudnád felejteni?
Ha elfelejtem, annál jobban megvisel, ha újra találkozom vele.
Értem.
"Táncolj, táncolj, tested lebeg!
Fülbemászó dallam, örökké tart.
Táncolj, táncolj, már a csillagok között perdülsz!
Táncolj, táncolj, maga a mámor!"
- Igen? - Helló, Mariette!
Nos?
Hát itt van.
Itt vagyok.
Köszönöm.
Mi jár a fejében?
Nem sok minden.
A síelés.
Lesiklás?
Sífutás.
Én bevállalósabb vagyok.
Mire gondol?
Arra, hogy sohasem tudhatjuk előre, hogyan alakul az életünk.
Nagyjából tudjuk,
de soha nem lehetünk benne teljesen biztosak.
Mr. Andersson!
Mint említettem,
Fel kell költöztetnünk a feleségét az emeletre.
Sajnálom, de már két hete nem kelt ki az ágyból.
Tudom, mi a házirend.
Ismerem a kurva házirendet.
Kristy nővér ismét visszakísér a 2. emeletre.
Jobbra van a lift, és ahogy haladunk tovább, itt áll
az összetört szívű férfi. Apró darabokra törték a szívét.
Ez Madeleine irodája, majd jön az ebédlő. Finom ebéd lesz?
Tegnap hideg canellonit kaptunk. Most megmelegítik?
Kólázni fogok, ahogy mindig is. Már alig várom.
Nem lenne jobb, ha
legközelebb találkozunk,
elvinnénk Aubreyt Meadowlake-be?
Csak egy napra.
Mit gondol?
Azt gondolom, hogy néha
döntenünk kell, és a boldogságot választani.
Mi döntünk.
A dolgok soha nem úgy alakulnak, ahogy szeretnénk,
senkinek sem.
Ilyen helyzetben kétféle módon reagálnak az emberek.
Van az, aki dühös lesz, a másik pedig
elfogadja, tudomásul veszi a sorsát.
Maga melyik típus?
Marha dühös voltam.
De most,
ha visszagondolok mindarra, ami történt,
azt hiszem, most már a másik típushoz tartozom.
Nagy filozófus vagyok, mi?
Húzódjon le!
Álljunk meg egy kicsit!
Mindent értek.
De számomra könnyebb lenne, ha egy kicsit megjátszaná magát.
Megtenné a kedvemért?
Hol is tartottunk?
Ő az egyetlen a családban, aki tudott jelelni.
Most már se a lányra, se a jelelésre nem emlékszik.
- A lánya? - Igen.
Szegény magára maradt, nem tud vele kommunikálni.
Eszembe jutott a minap.
Tudja, hol van az a templom a Brantford Street-en?
Egyik nap az volt kiírva:
"Soha nem késő azzá válnod, aki lehettél volna. "
Nem túl bibliai hangzású.
Egyre ötletesebbek.
Nemsokára találkozunk, Aubrey.
Megengedi, hogy beszéljek vele, mielőtt bejönne?
Megmagyarázom.
Találtam egy gyönyörű könyvet Izlandról.
Csoda, hogy ilyen értékes könyvek vannak itt.
Nem túl becsületesek az itt lakók.
Attól tartok, összecserélték a ruhákat.
Sosem viselek sárgát.
Mintha ebbőI olvastál volna nekem.
Fel akartál vidítani.
Hogy igyekeztél.
Olyan jó ember vagy.
Nagy szerencsém van.
- Fiona. - Régen láttalak. Akkor mehetünk is haza?
Van egy kis meglepetésem.
Emlékszel Aubreyra?
Nevekre nem emlékszem.
Úgy örülök, hogy látlak.
Magamra hagyhattál volna.
Kitehettél volna a kocsiból, elhajtasz, és vissza se nézel.
Csendbenhagysz.
Cselben...
Cserbenhagysz.
Soha.